Numele meu este Melinda Gordon.
Sunt măritată,
locuiesc într-un orăşel,
şi sunt proprietara unui magazin de antichităţi.
Aş putea fi ca şi tine.
Cu excepţia faptului că, de când eram mică,
am aflat că pot vorbi cu morţii.
E în regulă, scumpo.
Spirite legate de pământ, aşa le numea bunica.
Sunt blocate aici deoarece mai au treburi nerezolvate cu cei vii
şi vin la mine să caute sprijin.
Ca să-ţi pot spune povestea mea, trebuie să ţi-o spun pe a lor.
De cât timp sunt căsătoriţi?
De câteva luni. Era înnebunit după ea.
Cum de n-a adus-o niciodată în magazin?
Nu ştiu. Poate că încerca să-i cumpere el diverse lucruri pentru a o surprinde.
Este un client foarte bun şi foarte simpatic.
Nu trebuie să stăm prea mult.
Jake.
Ce mai faci.
Îţi aminteşti de prietena mea Melinda.
Îmi pare rău pentru pierderea dumneavoastră.
Mulţumesc că ai venit. Apreciez asta.
O să-mi prezint condoleanţele.
Aceasta este soţia lui?
Spune-mi...
Ce e în neregulă?
Am agăţat cel mai bogat tip din regiunea Driscoll şi i-am dăruit inima mea.
Este un fel de injustiţie poetică.
Îmi pare rău.
Eşti interesată să treci pe celălalt tărâm?
- Te referi la acea poartă de lumină? - Da.
Sunt foarte sigură că trebuie să treci
prin acea poartă de lumină, vei găsi liniştea dincolo.
Liniştea.
Am 30...
28 de ani.
Ce să fac cu liniştea?
Pe de altă parte...
l-am iubit cu adevărat.
Totul este în regulă?
Nu mi-ai spus că soţia lui era aşa tânără.
Credeam că ştii.
Frumoasă jachetă.
- Îi place jacheta ta. - Mulţumesc...
- Nu. - Da.
- Asta trebuia să se întâmple? - Ce?
Poarta de lumină, este... este ca şi cum...
nu mai este la fel de strălucitoare, ca şi cum a fost acoperită de ceva.
- Asta e ciudat. - Ce este?
Mă duc să dau o mână de ajutor în altă parte.
Este prea înfricoşător.
Ce se întâmplă?
O să-ţi spun mai târziu.
Mă duc să caut toaleta.
Nu mai plânge. Nu am murit!
Sunt aici! Priveşte-mă!
Ce e în neregulă cu voi oameni buni?
Eşti foarte confuz în acest moment.
Trec prin nişte momente grele.
Cum de tu mă poţi vedea şi ei nu?
E o poveste lungă.
Dar important este...
că acolo este un loc mai bun pentru tine.
Aşteaptă, aşteptă. Mai încet.
Eşti sigură că tipul pe care l-ai văzut vorbea cu un spirit,
nu doar cu el însuşi, iar spiritul...
Ştiu ce am văzut. Interacţionau, bine?
Spiritul cu omul, omul cu spiritul.
Asta înseamnă că mai este cineva care...
Care este ca mine? Ştiu asta.
Întotdeauna au fost mama şi bunica mea
cu abilităţile pe care le-au avut, dar mereu m-am întrebat
cum ar fi să am un prieten care să vadă ceea ce văd şi eu,
să simtă ce simt şi eu.
Cred că asta e ciudat, Mel.
Care sunt şansele să fie doi oameni cu aceleaşi...
în Grandview?
Ai dreptate, de aceea sunt am o problemă acum,
şi trebuie să vorbesc cu tipul acela.
Trebuie să mă întorc în acea casă funerară mâine
şi să văd dacă au măcar o carte de oaspeţi în care să mă uit.
N-o să pot dormi la noapte.
Ce e?
Cine eşti?
Stai puţin... Îmi amintesc de tine.
Erai în avion.
- Am făcut o greşală. - Ştiu.
Nu ai trecut dincolo.
Nu-i lăsa să mă găsească.
Noi îi spunem sindromul Harold şi Maude, inspirat după film.
Oameni care îşi pierd vremea pe la priveghiurile de la funerarii.
- L-ai mai văzut până acum? - L-am văzut de multe ori,
şi la cimitir.
A vorbit vreodată cu tine?
O dată sau de două ori. Un tip simpatic. Pare a fi inofensiv.
Firar.
Îmi dai voie?
Deci,
Ce ţi-a spus?
Întrebările obişnuite. Ştiu că am murit? Cum am murit?
Dacă ştiu alte persoane moarte? Bla, bla, bla.
Am spus, "Îmi place aici. N-am nicio intenţie să plec".
"Vrei să fi de ajutor... du-te şi ajută acea femeie în vârstă care este cam confuză...
care nici măcar nu ştie că a murit, sărmana fiinţă. "
Pot să mă uit în cartea de oaspeţi?
Sigur.
Ştii vreun caz în care cineva a reînviat?
Nu. De obicei sunt persoane tinere.
Niciodată nu dăm mare atenţie celor în vârstă.
Nu prea înţeleg această fascinaţie pentru cei morţi.
Pentru mine, asta mă face să mă bucur viaţă,
fără să ţinem cont de faptul că nici nu prea costă bani,
şi niciodată nu trebuie să întreb încotro s-o iau.
De obicei merită să fac ceea ce fac şi mă ajută să merg mai departe.
Te pot ajuta cu ceva?
Mi-am dat seama că am uitat să mă semnez ieri în cartea de oaspeti...
Uite-te la asta.
Foarte bine.
Ar trebui să-ţi fie ruşine de tine, Buster.
Când conduceam eu aici, n-a existat niciodată vreo cravată şifonată.
M-am săturat să-ţi fac eu treaba,
m-am săturat.
Închide gura.
Nu cred că pot.
Îţi recomand pentru următorul tău curs.
Cum de nu-ţi ieşi din sărite după una ca asta?
Nu ştiu nimic despre tipul ăsta, înţelegi?
Poate fi un prieten sau un duşman. Poate fi o farsă.
Farsă? Farsă? Melinda, tu auzi ce spui.
O spui de parcă te-au preocupat toată viaţa
numai acei oameni mici şi speriaţi...
Ai fost unul dintre ei, nu cu mult timp în urmă.
Sunt un om de ştiinţă. Este meseria mea să pun la îndoială
ceea ce spui şi să fiu îngrijorat tot timpul.
Aceasta este meseria mea. Şi aşa, când m-am îndoit de tine,
viaţa mea a fost mult mai simplă.
- Îndoiala a fost prietena mea. - Neîncrederea a fost sprijinul tău.
Îl căutăm pe tipul ăsta cu spiritele, sau scriem slogane pentru stickere de pus în geam?
Încerc să dau de el, dar nu ştiu nimic în afară de
numele lui, Gabriel, şi că îi place
să-şi piardă timpul pe la casele funerare şi prin cimitire.
Grozav. Deci nu are multe haine colorate.
Deci am restrâns zona de căutare. Altceva?
Ce caută un tip ca ăsta în Grandview?
Nu ştiu, dar o să aflu.
Poate că vouă vă este dat să vă găsiţi pentru un anumit motiv.
Ce motiv?
Poate că tu trebuie să-l găseşti pe el pentru a vă împărtăşi hobby-urile.
În cazul în care tipul ăsta se dovedeşte a avea acest dar cu adevărat,
Vei avea grijă de lucrurile mele?
Aceleaşi abilităţi, acelaşi loc, în acelaşi timp.
Da, o să am grijă, dar ascultă ce-ţi spun. A doua oară când îl găseşti pe acest tip,
îl aduci chiar aici imediat. Ai înţeles?
Exact asta o să fac.
Eşti sarcastică?
Am fost sarcas...
- Mulţumesc foarte mult. - Cu plăcere.
- Hei, bună dimineaţa. - Scuze pentru întârziere.
Totul este în regulă?
Sunt puţin distrată. Ce mai faci?
Bine.
N-am avut încă ocazia să vorbim despre ce s-a întâmplat ieri.
Ciudat, nu?
Deci tu spui că fantoma soţiei lui Jake a fost la priveghi,
în adevăratul sens al cuvântului.
Spiritele participă în mod normal la priveghiurile şi funerariile lor.
Le place să vadă cine vine, observă cum arată.
Părul, hainele, totul.
Chiar aşa?
Şi tu chiar porţi conversaţii asemănătoare cu cea pe care o purtăm noi acum?
Delia, de ce mă întrebi asta? Ştii că asta te înnebuneşte.
Mă gândeam la spirite, ştii tu, chestii de genul ăsta,
Îmi imaginez spiritele ca un fel de abur,
oameni transparenţi, tragând lanturile după ei, ştii tu.
Am avut parte şi de aşa ceva, crede-mă.
Îmi pare rău. O să mă întorc imediat.
Am nevoie de ajutor. Trebuie să ies de aici.
Cine eşti? Tu nu poţi să mă ajuţi.
Pot să te ajut, dar trebuie să îmi dai voie.
Există un loc mult mai bun pentru tine. Te pot ajuta să ajungi acolo,
dar trebuie să vrei să ajungi acolo.
Ea este.
Ea mă poate ajuta.
Bună.
Nu te-am văzut. Te gândeşti că sunt nebun.
Uneori vorbesc cu mine însumi.
O bună metodă să fii şocată, nu-i aşa?
Vezi poarta de lumină?
O vezi?
Nu sunt sigură.
E ceva în drum spre ea. Nu mă pot apropia.
Eşti sigură că acolo nu sunt oameni care te aşteaptă, rude sau...
Nu. Nu sunt.
Spune-mi ce vezi.
Hei, nu poţi dispărea chiar aşa.
- Ce vrei? Cine eşti? - Numele meu este Melinda Gordon.
- Tu cine eşti? - Gabriel Lawrence.
- Scuze, trebuie să plec. - Uite, ştii ceva?
Tu şi eu avem ceva în comun despre care trebuie să stăm de vorbă, nu crezi?
Promit că n-o să muşc.
Unde ai stat înainte să vii aici?
Denver. Într-o mică vecinătate pe nume Rosemont.
Când au murit părinţii mei, unchiul meu John m-a luat cu el.
Am călătorit peste tot, în toate colţurile lumii.
Unchiul tău ştie?
Nu, nu.
Mi-am dat seama destul de repede că acest dar trebuie să-l ţin secret.
şi am încetat să mă mai feresc de el, pentru a învăţa să trăiesc cu el.
Pe de altă parte, nu-mi pasă dacă oamenii mă înţeleg.
Niciodată n-am avut încredere în cei vii.
Printre cei morţi îmi fac prieteni mult mai buni.
Deci ai avut de obicei prieteni printre cei morţi?
Absolut.
Când eram copil, am invitat la mine spiritele prietene să ne distrăm toată noaptea.
Da, le-am luat cu mine la şcoală, în tabere, în vacanţe.
Plângeam când ele treceau, la un moment dat, dincolo.
Îmi doream ca ele să stea cu mine pentru totdeauna.
Mie mi-a fost teamă să recunosc că ele există.
Adică, nu spiritele, dar îmi era teamă de ceea ce ar gândi oamenii.
Şi mie.
Le spui oamenilor orice, că eşti hoţ, că ai o boală contagioasă,
le vorbeşti despre sensul vieţii, dar nimic...
nu mai contează când vezi cum te privesc atunci când spui că vezi fantome.
Exact.
Ei au mereu impresia că urmăreşti ceva.
Urmăreşti ceva, Gabriel?
Adică, haide...
Amândoi locuim în acelaşi oraş.
E puţin ciudat. Trebuie să admiţi asta.
Poate, dar am un punct de vedere diferit despre ciudăţenii faţă de marea majoritate.
Tu nu?
Ai observat o schimbare în lumea spiritelor?
- Este un test? - Poate.
De fapt, am observat,
ca şi cum ei ar deveni mai puternici.
Şi tu ai simţit asta?
Da. Pot face mai multe.
Ne pot afecta pe mai multe căi decât înainte.
Ca stewaedesa.
Când acel avion s-a prăbuşit,...
aici era un spirit întunecat
care a încercat să convingă cât mai multe spirite să rămână legate de pământ.
A reuşit să convingă o mulţime de spirite, inclusiv pe ea...
că aparţin acestui loc,
şi că menirea lor este să facă ceva anume.
Acum ea este îngrozită la ideea de a trece dincolo.
Cred că ea nu ştie în cine să aibă încredere.
Este ceva care o împiedică să treacă dincolo.
Poate că o să reuşesc să mai vorbesc cu ea o dată.
- Acum, tot ce ştiu... - Noi. Poate că o să vorbească cu noi.
Nu încerc să-ţi iau locul.
Nu e nicio problemă.
Doar că discuţia mea cu acest spirit este mai veche.
Te pricepi la numerele.
O să răspunzi?
Rick.
Da.
Bună.
M-am întâlnit cu el.
Da. A fost la noi acasă.
Pare în regulă...
haios, deştept.
Da. şi este capricorn, zodie şi ascendent. Îi plac plimbările lungi pe plajă.
Treci peste descrierea personală. Are sau nu darul?
Cred că da.
Despre ce aţi vorbit? Aţi comparat notiţele, aţi vorbit despre cumpărături?
Se poate spune şi aşa.
Nu ştiu încă dacă pot avea încredere totală în el.
Am o presimţire ciudată cu privire la circumstanţe.
Eşti atât de suspicioasă. Iubesc asta la tine.
Dar tot asta iubeşti şi tu la mine, deci...
Trebuie să ne întoarcem de unde a pornit totul.
Locul prăbuşirii avionului, mâine seară.
Să vedem dacă o putem găsi pe stewardesă.
Mâine seară.
Te gândeşti să mergi cu ea mâine seară?
Nu pot mâine seară. Am curs.
Foarte bine, pentru că nu erai invitat.
E bine atunci pentru că nici tu nu eşti invitată.
O să-ti spun cum a fost.
Noapte bună.
E ciudat că se întâmplă din nou.
Crezi că o să fie aici?
Mi-ar place să o luăm de la capăt, de acolo de unde au murit.
Cam asta ar fi şi direcţia mea...
mergem după ei, încercăm să-i salvăm.
Practic nu merg chiar după ei. De obicei ei vin la mine.
Îmi place să-i găsesc.
Îmi place să-i şi urmăresc.
Uneori chiar reuşesc
să trimit mai mulţi dincolo într-o singură noapte.
Soţul tău este un om bun. Te înţelege.
Da. Sunt foarte norocoasă.
N-am mai cunoscut pe nimeni în care să am încredere în această privinţă.
- Nu mă mai întorc. - Unde?
În acel loc la acei oameni.
Cred că era iadul sau ceva de genul ăsta.
Mai sunt spirite care blochează poarta de lumină?
Poate că mai ai treburi nerezolvate pe aici sau ai pe cineva
de la care trebuie să-ţi iei rămas bun.
Nu este cazul.
Trebuie să ai nişte rude.
Nicidată n-am fost în relaţii bune cu ei.
Dar părinţii?
Vroiau să fiu ca ei,
să nu plec niciodată,
Şi nu i-am ascultat, deci acum ei mă urăsc.
Nu, nu te urăsc.
Ba da, pentru că am plecat şi am murit.
Amy,
Ştiu cum e să fi singur,
să nu fi ataşat de nimeni,
nimeni pentru care inima să-ţi bată cu putere.
Noi doi avem mai multe în comun decât crezi.
Este o diferenţă între a fi singuratic şi a fi singur, nu-i aşa?
Trebuie doar să te hotărăşti
că nu mai vrei să fi singură ca până acum,
şi orice ar fi în calea porţii de lumină
va pleca de acolo.
Amy,
Pot să-ţi arăt un loc
unde vei fi foarte fericită.
Ce e asta?
Te rog nu-i lăsa să mă găsească.
Gabriel!
Stop! E prietenul meu!
Îmi pare rău. Eu...
N-am vrut să te sperii aşa. Doar că... n-am putut să mă abţin.
- Ce dracu e asta? - Este un aparat kirlian.
Măsoară aura. Nimic deosebit.
- Este proprietatea Universităţii. - Asta este vreun fel de glumă?!
Vreo farsă ieftină?!
Nu ştiam că el ar fi putut să fie aici, jur.
Acum ştii de ce prefer morţii.
N-o să-ţi vină să crezi ce am văzut.
Nu-mi vine să cred că m-ai urmărit. Ce eşti tu, 12?
Am făcuto în numele ştiinţei.
Uite, cursul meu s-a terminat la 5, aşa că...
Ai idee în ce lumină mă pune pe mine chestia asta?
Da, spune-mi despre asta. Alergam ca o fată cu aparatul în mână.
Am căzut. Tipul ăla m-a prins, şi aproape...
Mulţumesc Domnului că nu a stricat aparatul,
pentru că nu este ieftin, iar eu sunt.
Ai observat că era cam prea temperamental?
Da. Tu mereu reuşeşti să scoţi de la oameni tot ce ştiu să facă.
Da, mă consider un fel de ser al adevărului,
fără a face comparaţie cu cel inutil folosit de C.I.A.
În regulă, norocoaso, Mereu am ceva de rezervă.
Îţi aminteşti de prietenul nostru?
- Aparatul kirlian? - Da. Citeşte aura.
Câmpul de energie, cum ar fi cel al prietenilor tăi, spiritele neajutorate.
Aici erai.
- Vrei să ghicesc ce sunt astea? - Spirite.
Spirite. Spirite! Locul ăsta este infectat cu ele!
Da. Este un loc bântuit.
Sunt o mulţime de spirite de la catastrofa
prăbuşirii avionului, care nu au trecut dincolo.
Cum de aparatul kirlian le poate vedea pe toate şi tu nu?
Ştii de ce... Pentru că el vede energia,
Şi spiritele pot alege cum să se manifeste. Nu le pot obliga să se arate.
Chiar aşa? De ce nu te uiţi mai de aproape.
Aici erai.
Priveşte aceste sfere luminoase din jurul lui. Îl urmăresc peste tot.
Sunt ataşate de el. Când m-a urmărit, ele au venit cu el.
Uită-te la asta. Acestea sunt spiritele lui.
Am venit să-mi cer scuze pentru noaptea trecută.
Mi-am cam ieşit din fire...
Şi vreau s-o luăm de la capăt.
Mai întâi aş vrea să vezi ceva.
Sunt spirite.
Ataşate de tine.
De unde ştii că nu sunt, de fapt, ataşate de tine?
Nu te mai juca cu mine.
- De ce nu ai încredere în mine? - Nu ştiu de ce.
Dar nu ai.
De ce ai venit în Grandview?
Ştiai că eu sunt aici?
Am venit aici pentru că am simţit că trebuie să fiu aici.
Am fost atras aici.
Poate ai fost tu.
Sau poate au fost ei.
Poate doar pentru că am simţit că pot fi de ajutor aici.
Uite,
trebuie să lucrăm împreună.
Suntem amândoi aici cu un anumit motiv.
- Trebuie să aflăm care e motivul. - Cum?
S-o găsim pe stewardesa ta,
şi să aflăm ce a văzut ea acolo.
Dacă vrei să lucrăm împreună, ne întâlnim diseară la casa funerară la ora 21:00.
Poate că am fost prea dură cu Gabriel.
Adică, el încearcă să salveze spiritele.
Chiar se duce după ele,
contrar mie, care încerc să le evit ori de câte ori pot.
Asta pentru că...
el nu are pe cineva.
Cine sunt eu să-l judec...
sau să nu am încredere în el?
ţi-ai făcut vreo idee cine e el cu adevărat?
- Ai făcut cercetări în privinţa lui? - Nu este în cartea de telefon.
Nu aici, înainte de a veni aici, înainte de Grandview. Nu a...
- Nu a spus nimic despre Denver? - Da. A spus că a stat cu unchiul lui.
Mi-a spus numele, dar...
John.
Corect...
John.
Bine. Este doar un John Lawrence,
este doctor şi director la Spitalul Rosemont.
Rosemont.
Gabriel a spus că a locuit acolo.
Îmi dau seama că în acest moment îmi cam pierd timpul şi pe al dumneavoastră,
dar trebuie neapărat să vorbesc cu doctorul Lawrence.
Trebuie să vorbesc urgent cu el. Promit să fie o discuţie foarte scurtă.
Aşa mă gândeam şi eu.
Mulţumesc, da. O să aştept.
- Nu e cam târziu? - Îmi cer scuze. Va dura doar un minut.
- Nu are cumva şi un birou... - Mulţumesc.
- Bună. - Dr. Lawrence?
Da. Cine este?
Bună. Numele meu este Richard Payne, sunt profesor la Universitatea Rockland.
Nepotul dumneavoastră, Gabriel Lawrence, a aplicat pentru job la mine în departament,
V-am sunat pentru a vă pune câteva întrebări,
pentru a completa anumite spaţii lăsate libere din formularul lui de înscriere.
Nu am niciun nepot.
Pe hârtia care o am în faţă scrie altceva.
Scrie că Gabriel Lawrence este nepotul dumneavoastră. Are peste 20 de ani, brunet,
şi l-aţi crescut de când avea vârsta la 9 ani.
Cred că te referi la Gabriel Hastings.
Nu este nepotul meu. A fost pacientul meu.
Mă scuzaţi, aţi spus, "pacient"?
Acesta este un spital de psihiatrie. A venit la noi de când era copil.
Practic a crescut aici, dar mai mult nu ar trebui să spun.
Cu tot respectul domnule doctor, cred că am tot dreptul din lume
să aflu orice ar fi periculos despre o persoană pe care aş putea s-o angajez.
Era într-o severă stare de rătăcire mentală când era copil,
tratamentul a fost lung şi a fost eliberat în custodie proprie când a devenit adult.
Asta e chiar tot ce pot spune. Te rog spune-i să mă sune.
O să-i spun. Mulţumesc. La revedere.
Prea mult pentru unchiul John.
Hei, care e treaba?
Aş fi putut să fiu eu în locul lui.
Stări severe de rătăcire mentală, copilul care vede fantome.
Mă întreb câţi oameni sunt în situaţia asta,
care sunt izolaţi din cauza a ceea ce pot face.
Melinda, nu are nicio legătură cu tine, ai înţeles?
Tipul ăsta a fost considerat nebun din cauză că vedea spirite.
Ştiu. Doar că nu-mi dau seama ce să mai cred.
Trebuie să vorbesc cu el, pentru că, poate, reuşesc să-l ajut.
Nu. Nu, interzic asta. Nu, nu poţi.
Acesta nu este un câine rătăcit, Melinda. Este un tip cu probleme, înţelegi?
Hai să luăm o pauză. Îmi este sete. Îmi este foarte sete. Cine vrea să bea?
- Eu nu. - Eu vreau.
Este foarte îngrijorat de tine.
Îmi amintesc perioada când obişnuia să fie preocupat de mine.
Mă refer, mai ales, la primele săptămâni ale căsniciei noastre.
Scuze, dar asta nu are nicio legătură.
E în regulă.
Oricum nu mai contează deloc.
Deci care este următorul pas?
Asta chiar nu este treaba mea, dar...
de ce nu mi-ai spus că soţia ta a murit?
Pentru că nu ne-am înţeles prea bine.
Poate că acum ar fi timpul.
- Ce s-a întâmplat cu ea? - Nimic deosebit. A murit în timp ce dormea.
Aşa este el.
Am murit conducând maşina pe lângă un şantier.
O macara s-a prăbuşit peste maşina mea. Am fost prinsă înăuntru mai mult de 2 ore,
şi am murit chiar înainte să mă scoată, dar...
este prea dificil pentru el să se gândească la asta.
Ea este aici.
De ce?
Am ţinut un jurnal.
Al treilea raft în spatele cărţilor. Ar trebui să-l citească.
Avea un jurnal, al treilea raft. Vrea ca tu să-l citeşti.
Îl ştiu.
Chiar îl ştiu. Lucrurile se mută din loc de câteva luni, şi am auzito.
Am simţit mirosul parfumului ei uneori când veneam acasă.
Doar asigură-te că-l citeşte.
Sunt lucruri pe care ar trebui să le ştie.
A plecat.
Vrea neapărat să citeşti jurnalul...
Sună-mă dacă ai nevoie.
Ajută-mă.
Hei,
mă bucur că venit.
Atât de multe urmează să se întâmple.
E o petrecere grozavă, nu?
Domnişoară, vă rog.
Unde ai fost?
Tu eşti singurul motiv pentru care regret că am murit.
Nu trec dincolo!
Petrecere!
De cât timp eşti mort?
Mă surprinzi..
Ce e asta?
Ce faci cu toate spiritele astea?
Mă distrez.
Sunt familia mea.
Nu poţi face asta. Nu-i poţi ţine pe toţi închişi aici.
Închişi? Sunt orice, dar nu închişi. Sunt mult mai liberi decât au fost vreodată.
M-ai minţit.
Da?
Da. Am vorbit cu unchiul John, care n-a fost niciodată unchiul tău.
Şi ce?
- Şi tu ai fi minţit în locul meu. - Nu, nu aş fi minţit.
Haide, Melinda.
Acest dar al nostru, ne face să fim mincinoşi.
Minţi în fiecare zi,
în fiecare zi găseşti câte o scuză pentru că vorbeşti singură
sau când eşti nevoită să explici cum de ştii ceva ce nu ai fi avut cum să ştii,
sau când te uiţi direct la o persoană
pe care n-o poate vedea nimeni altcineva.
Minciuna este a doua noastră natură.
Minciuna...
este supravieţuire.
Asta te-a scăpat din spital? Minciuna?
Poţi fi sigură de asta.
Uite, îmi pare rău. Nu sunt ca tine.
Nu am fost crescut de o familie ca a ta.
N-am un partener de viaţă cum ai tu.
Pentru suportul meu moral nu-i pot lăsa pe toţi să treacă dincolo.
Le eşti dator să-i treci dincolo.
- Şi le eşti dator şi familiilor lor... - Nu-mi spune tu ce datorez celor vii.
Nu am întâlnit nicio persoană în carne şi oase care să mă facă să simt că valorez ceva,
care să mă facă să simt că nu sunt doar un nebun care trebuie închis.
Sunt aici pentru cei morţi, nu pentru cei vii.
Ei ştiu că pot avea încredere în mine, şi, de asemenea, că eu am încredere în ei.
Acesta nu este doar un club al singuraticilor, Melinda.
Noi ne pregătim.
- Pentru ce? - Pentru ce va veni.
Noi blocăm poarta de lumină,
Şi în curând nimeni nu va mai putea trece.
Spiritul bunicii tale nu mai este.
Noi suntem suflete înrudite, tu şi cu mine,
două feţe ale aceleiaşi monede.
Imaginează-ţi doar ce puternici am fi dacă ne-am uni forţele.
Sau vrei să rişti să pierzi totul.
Ce spui tu acolo?
Vreau ca tu să renunţi la viaţa asta.
De ce crezi că ne-am întâlnit?
Răspunde-ţi la întrebare...
Nu poate fi un accident.
Te rog ia-mă de aici.
- Vezi poarta de lumină? - Nu.
Caut-o. Trebuie să vrei.
O văd.
Încă mai sunt oameni în faţa ei. Nu mă pot apropia.
Cred că e din cauză că eşti speriată şi confuză.
Folosesc asta împotriva ta.
Atunci ce fac?
Poţi să te gândeşti la oricine, cum ar fi la bunici sau la un prieten care
ar putea fi dincolo?
Chiar n-am pierdut pe nimeni.
Chiar şi câinele meu încă trăieşte.
Bine, ştii ce?
De ce nu te gândeşti la tine când erai o fetiţă mică,
la 8 sau 9 ani... Poate la petrecerea din ziua de naştere.
Întotdeauna am făcut petrecere cu ocazia zilelor de naştere.
Cu părinţii tăi?
Da, şi cu mătuşile şi cu unchii...
Ei te făceau să te simţi iubită şi în siguranţă?
Da. Întotdeauna...
Acum toţi se uită la mine.
Îmi zâmbesc.
Simţi că nimic rău nu ţi se poate întâmpla?
Da, ca şi cum ei m-ar proteja mereu.
M-au iubit foarte mult.
Ei nu te pot opri când simţi asta.
Ai dreptate. Au început să se mute.
Lumina e din ce în ce mai puternică.
Deci acum nu te mai poate opri nimic.
Treci dincolo.
E atât de frumos.
Acum pot vedea tot ce este de văzut.
Bine.
Am trecut-o dincolo mergând cu peste 60 la oră,
şi asta fără să-mi iau piciorul de pe acceleraţie.
Ce reprezintă pentru tine spiritul bunicii mele, Gabriel?
N-o să crezi ce mi s-a întâmplat în seara asta.
Încă nu s-a terminat. Nici n-a început încă...
Era exact acolo unde a spus că e. Poţi citi cu voce tare...
"Eram gata să-i spun astă seară,
dar n-am avut puterea s-o fac.
Să plec fără să-i spun nimic sau să las un bilet?
Va băga de seamă?
Încă aştept să-mi spună că ştie despre aventura mea.
Chiar nu şi-a dat încă seama? Este atât de inconştient? "
- E din ce în ce mai bine. - Îmi pare foarte rău.
Nu înţeleg atracţia pentru problemele nerezolvate.
Cred că am avut tot timpul dreptate fără nici un pic de îndoială.
E ca şi cum totul s-a întors pe dos.
Crezi că Gabriel are vreo legătură cu asta?
Am fost acasă la Gabriel în seara asta... Lui îi place ce se întâmplă...
Nu ştiu. Armata sufletelor la un fel de petrecere fără sfârşit.
Cunosc spiritele care erau acolo, pentru că n-au vrut să treacă dincolo.
Kate era acolo?
N-am văzuto.
Dar erau altele, care au murit în urma accidentului aviatic, şi chiar înainte de el.
- Spirite din trecut? - Da.
"Când cei uitaţi se întorc."
"Moartea va fi de două ori mai aproape."
Alo. Traducerea?
Sunt cele 5 semne.
Porumbelul morţii în pragul uşii.
Albina.
Scrisul de pe spatele lui Jim.
Ce e asta, Mel?
Moartea se va ridica.
Şi cei uitaţi se vor întoarce.
Deci toate aceste 5 semne s-au arătat.
Nu, nu toate. Nu şi scrisul de pe spatele tău, "mors dilecti".
Era în latină. Se traduce "moartea celui iubit".
Bine, ştii ceva? Trebuie să vorbim cu Gabriel.
Crezi că şi Kate va fi acolo?
Nu ştiu, dar mai bine ne-ar spune ce se întâmplă.
La etaj.
Aici.
Te-a urmărit tot timpul.
Aici sunt câteva poze cu tine, Jim. Altele cu mine.
Mereu am urât această poză a mea.
Pănuieşte asta de ceva timp.
Este de prea mare amploare ca să fie vorba doar de el.
Am auzit pe cineva.
Kate?
Ce cauţi aici?
E aici?
S-a folosit de mine.
- Cine? - Gabriel,
toţi.
Unde au plecat?
Nu ştiu, dar m-au lăsat aici.
De ce?
Pentru că mă simt foarte rău pentru ce am făcut.
N-ar fi trebuit să te rănesc niciodată atât de tare, Rick.
N-ar fi trebuit să-ţi spun despre jurnal, dar ei au vrut să fac asta.
A spus că Gabriel a vrut ca ea să te rănească.
El vrea să rănească pe oricine te ajută.
De ce?
El vrea să fi slabă.
De ce adună spiritele? De ce vrea ca ele să stea aici pe pământ?
Nu e numai el implicat.
Se întâmplă peste tot. Ei plănuiesc ceva.
- Cine mai e? - Toţi cei care sunt de partea sa.
Ce vor să facă?
Vor să-i facă pe cei morţi mai puternici decât cei vii.
Vor să ia conducerea.
Ce se întâmplă, Melinda? Ce spune ea?
Aşteaptă.
O să-ţi spună.
N-am vrut să fie aşa, Rick.
Îmi pare rău. Poţi să-i spui că-mi pare rău?
A spus că-i pare rău.
Gabriel a vrut ca ea să-ţi facă rău
pentru că îmi eşti apropiat.
Deci totul a fost o minciună... Jurnalul, aventura...
Nu.
Nu, acestea sunt adevărate, şi îmi pare rău.
Acesta este singurul motiv pentru care a venit după mine?
Nu. Nu, n-a fost asta pe primul plan.
Mutând obiectele, făcând zgomote,
Am simţit că ţi-am atras atenţia mai mult, acum, fiind moartă
decât atunci când eram vie.
Eu...
Am vrut doar să ştii cât de singură m-am simţit.
Cât de mult te-am iubit,
cât am avut nevoie de tine şi că urăsc faptul că te-am pierdut.
Atunci...
m-a găsit Gabriel,
mi-a spus că o să fiu pedepsită
pentru ce am făcut dacă încerc să trec dincolo.
A spus că trebuie să stau aici şi să-l ajut. A spus că durerea va trece.
Ce spune ea acum?
A venit după tine pentru că vroia să-ţi atragă atenţia,
asupra faptului că este conştientă că a greşit,
Şi se simte îngrozitor din această cauză, motivul pentru care Gabriel n-a luat-o cu el.
Ce facem în cazul ăsta, Rick?
Te-am iubit.
Ştiu că m-ai iubit. Ştiu asta.
Cum am putut pierde aşa ceva?
O să...
O să mă ierţi?
Ea vrea să ştie dacă o ierţi.
Asta îi trebuie pentru a-şi găsi liniştea ca să poată a trece dincolo.
Nu.
Ce?
Nu.
Aş putea spune asta, dar aş minţi.
Aş putea spune cuvintele dacă asta vrei.
Nu vei mai avea niciodată această şansă.
Trebuie să ştii asta.
Nu.
Ar fi trebuit să vină la mine. Ar fi trebuit să discutăm despre asta.
A fost cu altcineva, Melinda. Eu...
Este prea multă durere.
Nu.
Spune-i...
Spune-i că nu ştie ce înseamnă durerea.
Niciunul dintre voi nu ştie.
Dar toţi veţi şti.
A plecat, nu-i aşa?
Nu aş fi prea sigură.
Traducerea si adaptarea - iaur